No yksinkertaisinta olisi jos viestit voitaisiin julkaista, mikä ilmeisesti olisi julkisuuslainsäädäntömme edellytyskin. Näin epäilemättä täysin triviaali asia saa suhteetonta huomiota. Virkamieskunnan halu salailuun on täysin vaistomaista - heistä hyvä hallintotapa edellyttää sitä, ettei se saa vulgaaria julkisuutta ja huomiota osakseen.
Viranomaiset tulkitsevat julkisuuslakia mahdollisimman tiukasti, koska eihän siitä mitään seuraamuksia tule. Toimittaja voi valittaa viranomaisen antamasta hallintopäätöksestä hallinto-oikeuteen, josta päätöksen saaminen kestää 1-2 vuotta. Sitten uutinen ei enää kiinnosta ketään.
Lähtökohta julkisuuden osalta pitäisi olla, että kaikki on julkista ellei julkisuuslain osalta ole toisin määrätty. Julkisuuslakiin on sitten jätetty kaikkea tulkinnanvaraista kuten ”julkishallinnon liikesalaisuus”, jonka varjolla voi salailla melkein mitä vaan. Tai sitten virasto toteaa, että tässä kyse ei ole ”viranomaisen asiakirjasta”, jota julkisuuslaki ei koske. Ei-viranomaisen asiakirjojen pitäisi olla vain ”pienimuotoisia”, eikä mitään yhteiskunnallisesti kiinnostavaa tai merkittävää asiaa, mutta viranomaiset tulkitsevat näitä miten haluavat.
Taustalla päätöksissä on lähes aina puhtaasti se, että oma virasto näyttäisi huonolta julkisuudessa. Harvemmin näillä päätöksillä suojellaan kenenkään oikeuksia tai maanpuolustuksellisia asioita.
Työskentelen näiden kysymysten parissa, joten tuttua huttua.