En ole tarkasti tutustunut, mutta muistaakseni No Man's Land -sarjakuvaan pohjautuu jotenkin tuo [maanjäristys]. Saattaa tosin olla että League of Shadows, eli Ra's Al Ghul & co, jotka ovat Nolanversessä kasvattaneet Banen olivat tuon takana, eli ei olisi oikea maanjäristys. Erittäin mielenkiintoiselta kyllä vaikuttaa trilogian päätösosa kaikin puolin. Banen avulla fyysisesti, Talia Al Ghulin avulla henkisesti yrittää Ra's Al Ghul tuhota Bruce Waynen.
Suhteellisen pitkäaikaisena Batman-sarjakuvien lukijana ja jonkinmoisen alkukielisen kokoelman keränneenä olen sitä mieltä, että Bane on vähän huono valinta. Toki luotan siihen, että Nolan saa kaivettua hahmosta uusia ulottuvuuksia ja Tom Hardy varmasti tekee hyvän tulkinnan, mutta suoraan sanottuna Bane-sarjakuvahahmossa tiivistyy kutakuinkin kaikki, mikä meni supersankarisarjakuvassa vituralleen 90-luvulla.
1990-luvun puolivälissä kehitetty Bane on iso doping-huumetta vetävä köriläs, joka on olevinaan älykäs palkkasoturi, mutta joka viime kädessä kumminkin painaa lihakset pullistellen Batmanin kimppuun. Hahmona Bane on hyvin persoonaton ja yksiulotteinen, vaikka hänelle onkin kirjoitettu jälkeenpäin jotain lapsuuden traumaa ja karua nuoruutta väliamerikkalaisen saarivaltion vankiloissa jne. EVVK, sanoisin siihen.
Oletettavasti luvassa on massiivinen action-pauhu ja efektivoittoinen showdown, jossa mätetään turpaan toista kunnolla, mutta sellainen ei ole ollut Nolanin aiemmissa Batman-leffoissa niin keskiössä. Heath Ledgerin Jokeri-tulkintakaan ei ollut hyvä sen takia, että Ledger ja Bane olisivat olleet turpakäräjillä vaan siksi, että Jokeri on jotain muutakin kuin bodattu palkkasoturi joka imppaa huumeita.
Toivottavasti olen Nolanin leffan suhteen väärässä, mutta mitä sarjakuviin tulee, niin nämä pullistelevat ysäri-lihasmasat eivät vain millään vedä vertoja vanhemmille hahmoille. Lähes koko 90-luvun valtavirtasarjakuvan yli saisi vetää ruksit. Surkeita juonia joita peiteltiin parin sivun aukeamaposeerauksilla, onnettomia hahmoja, yli äyräiden paisuneet fyysiset mittasuhteet (naiset DD-kuppisia pornotähden näköisiä pimuja, miehet gorillan muotoisia lihaskasoja) sekä lisää näennäistä "synkkyyttä", joka tarkoitti lähinnä lisää ruumiita ja kirosanoja. Sellainen voi olla "synkkää" 13-vuotiaan pojan mielestä, mutta muuten sarjakuvateollisuus otti 90-luvulla lähinnä taka-askeleita ja on vasta 2000-luvulla päässyt taas eteenpäin.
Onneksi elokuvassa sentään ovat Kissanainen ja Talia. Heidän avullaan on helpompaa panostaa juoneen ja tunnepuoleen, pelkkä mättöhän ei millään muotoa riitä.